‏- סרט מקורי של NETFLIX -
‏אל תתעקשו. תעברו לקבוצה אחרת.
‏תנועו בקלילות ותענו בקצרה ובתמציתיות
‏על שאלות, בלי להביע קרבה רבה מדי.
‏כמה מהאורחים שלי קצת מיוחדים. ‏אתם יודעים למה אני מתכוונת.
‏אם אתם מפילים מגש, תתרחקו בשקט. ‏אנשים אחרים הוקצו
‏להתנצל ולנקות.
‏ולבסוף, בלי אביזרים.
‏בלי טבעות, עגילי פירסינג, צמידים ועגילים.
‏אני בטוחה שתעשו עבודה מצוינת.
‏תודה לכולכם.
‏יין?
‏לבן, בבקשה.
‏סליחה!
‏סליחה.
‏זה בסדר. ‏-הם מטרידים אותך?
‏לא, אני אוהבת כלבים. ‏-באמת?
‏אפשר להאכיל אותם? ‏-הם יאהבו אותך לנצח.
‏עוד יותר טוב.
‏להתערב? ‏-לא, זה בסדר.
‏הם כנראה מחבבים אותך. ‏בדרך כלל הם לא חביבים כל כך.
‏אל תיקחי את הבקבוק.
‏תביאי לי אותו, בבקשה.
‏שלום, ריקרדו. מה שלומך?
‏שלום. תרצי לשתות איתנו?
‏לא, תודה. יש לי פגישה. ‏נתראה בשבוע הבא. טוב לראות אתכם.
‏הזמנתי לך תה.
‏ובקבוק סודה, בבקשה.
‏את לא רוצה כלום?
‏את יכולה להוריד את המשקפיים?
‏סליחה.
‏סליחה!
‏לא נראה לי שירשו לך לעשן כאן.
‏הם אוסרים, ‏אבל אף אחד לא מתייחס אם את מעשנת.
‏אלא אם כן מישהו מתלונן.
‏ברור.
‏תמיד יש אחד כזה במקום כזה.
‏המשפחה שלך לא יודעת, נכון?
‏נכון.
‏לא סיפרת לאף אחד?
‏לא.
‏זה מוזר.
‏מה?
‏להיות כמעט לא קיימת.
‏זה מוזר.
‏איך מצאת אותי? ‏קל למצוא אדם יהיר.
‏איך נכנסת לבית שלי?
‏אם אספר לך, בטח תענישי מישהו
‏שלא אשם. ‏-רק לדעת אם זה היה קשה.
‏בכלל לא. יכולתי לשחוט את כולם.
‏אני מתבדחת.
‏סליחה, גברתי. אסור לעשן כאן.
‏את רואה? היא אמרה שמותר. סליחה. ‏לא, אסור. ‏-בסדר, אני מכבה אותה.
‏מה את רוצה?
‏אני צריכה שתהיי איתי עשרה ימים.
‏מה?
‏את זה.
‏עשרה ימים.
‏זה לא איום.
‏תחשבי על זה, אם את רוצה.
‏תודה.
‏העודף יהיה הטיפ.
‏כמה?
‏היא לא רוצה כסף.
‏איך יכולת ללכת להיפגש איתה בלי להגיד לי?
‏בחייך, אנבל. ‏-רציתי לפתור את זה בעצמי.
‏מה היא רוצה?
‏להיות איתי עשרה ימים.
‏איפה?
‏לא יודעת.
‏קמתי והלכתי לפני שהיא הספיקה להגיד לי.
‏היא איימה עלייך? ‏-לא.
‏בת כמה היא?
‏ארבעים ושתיים, אולי 43.
‏שמה קיארה.
‏היא הבת שלי ונטשתי אותה כשהייתה בת שמונה.
‏את בטוחה שזו היא?
‏כן.
‏איך?
‏אני רואה בה את עצמי.
‏את יכולה להיכנס. הם יפגשו אותך עכשיו.
‏תרצי משהו? קפה?
‏לא.
‏שבי, בבקשה.
‏הזמנו אותך כי אנחנו רוצים ‏להבהיר כמה דברים בקשר ל...
‏בקשה המוזרה שלך.
‏לבלות עשרה ימים עם גברת ברנואבו.
‏כן.
‏לדוגמה, מהו סדר היום ‏שתוכנן לתקופה שבה תהיו יחד?
‏סדר יום? ‏-כן.
‏כלומר, לוח זמנים של...
‏בואי נאמר, של הפעילויות.
‏אין כזה.
‏לא תעשו כלום?
‏נעשה משהו.
‏אנחנו רוצים לדעת אם יש פתרון מהיר יותר.
‏פיצוי כספי, למשל.
‏לא.
‏משהו אחר?
‏לא.
‏הייתי רוצה לדעת מה את מרוויחה מזה.
‏תביני שזה קצת מוזר בשבילנו.
‏לקבל שאת מופיעה משום מקום אחרי 30 שנה,
‏רק כדי לשהות כמה ימים בחופשה עם אשתי.
‏אילו ידעתי איך למצוא אותה קודם, ‏לא הייתי מחכה כל כך הרבה זמן.
‏ואם היא תסרב?
‏לא יודעת. לא חשבתי על זה.
‏למה לא?
‏בגלל מה שאנחנו.
‏הכנו חוזה שאומר שבתמורה,
‏תוותרי על כל קשר משפחתי עם גב' ברנואבו.
‏זו פשוט דרך לוודא,
‏שלא יהיו עוד בקשות כאלה בעתיד.
‏תוכלי לקחת ולקרוא בזמנך החופשי.
‏זה לא נחוץ.
‏עוד משהו?
‏לא הייתה מסעדה ‏עם אפשרויות חנייה טובות יותר?
‏היו לך יותר אפשרויות ‏אילו באת בזמן, לשם שינוי.
‏הזמנו לשלושתנו.
‏אזמין משהו לעצמי.
‏אנחנו צריכים לספר לך משהו חשוב.
‏אתם נפרדים?
‏לא, זה לא זה.
‏אחד מכם חולה?
‏לא, אנבל נוסעת לעשרה ימים.
‏ורצינו להגיד לך.
‏לאן את נוסעת?
‏זה עניין שאני לא יכול לפתור בעצמי,
‏אז היא תטפל בזה.
‏איזה עניין?
‏סליחה.
‏למה אתם מספרים לי?
‏אתם אף פעם לא מספרים.
‏יש לי עוד בת, ‏שלא ראיתי מאז שהייתה בת שמונה,
‏והיא ביקשה שאהיה איתה כמה ימים.
‏השתגעתם?
‏אתם נשמעים כאילו ירדתם מהפסים.
‏ואם היא תרצה להרוג אותך? ‏-לא, מותק...
‏הכול בשליטה.
‏היית מספרת לי אלמלא הופיעה?
‏או שאף פעם לא הייתי מגלה?
‏נדבר על זה מאוחר יותר.
‏תסלחו לי?
‏אני מתה לסיגריה.
‏למה לא נפגשתן בכל הזמן הזה?
‏אביה גידל אותה.
‏למה?
‏נטשת אותה?
‏כן.
‏אז, את יודעת...
‏תהיי נחמדה אליה.
‏מה שלום מתיו?
‏פגישה עם אבי היא לא חלק מהעסקה.
‏אל תדאגי.
‏מה שלומו?
‏אה...
‏הוא מת.
‏מה קרה?
‏הוא עישן יותר מדי.
‏הוא קבור בבית הקברות של העיירה, ‏אם את רוצה לבקר אותו.
‏מי גר כאן?
‏אני.
‏למה?
‏לא יודעת.
‏ציפית שהבית יהיה נטוש?
‏לא יודעת.
‏אולי מזבח לכבודך.
‏בבקשה.
‏תמזגי את היין.
‏את מעדיפה לבשל, או שאת רוצה שאני אבשל?
‏אם את רוצה, שתינו יכולות לבשל.
‏מה דעתך שנתחלק בתפקידים בינתיים?
‏בסדר.
‏אין לך עוד כוס? ‏-לא, אני לא שותה.
‏אסרתי על עצמי.
‏את יכולה להבעיר את האח, אם את רוצה.
‏אחרת נקפא בארוחת הערב.
‏אין קליטה באזור הזה, בגלל ההר שמאחורינו.
‏זה בסדר.
‏הטלפון הרגיל עובד. הוא שם.
‏את יכולה להתקשר לבעלך, אם את רוצה.
‏זה בסדר, אולי אחר כך.
‏הוא לא ידאג? ‏-למה שידאג?
‏תגידי לו שאני נראית נורמלית.
‏שלא נראה שאני רוצה להרוג אותך.
‏איך נעשית פופולרית כל כך?
‏הקריירה של בעלי הכניסה אותי לעולם הזה.
‏הבנתי.
‏ואת חשבת שעבר מספיק זמן.
‏זה בלתי אפשרי. העץ רטוב.
‏מספיק זמן למה?
‏בשביל שאשכח אותך.
‏איך פגשת את בעלך? ‏איך קוראים לו?
‏ברנבה. ‏ברנבה.
‏איך פגשת אותו?
‏כשעזבתי...
‏חזרתי ללמוד, והוא בא ללמד קורס כלכלה
‏באוניברסיטה.
‏אחר כך כל הקבוצה יצאה לשתות.
‏ואנחנו הצצנו זה בזה.
‏ואחר כך הוא לקח אותי הצדה ‏והזמין אותי לצאת איתו לארוחת ערב.
‏מה הוא עושה?
‏הוא איש עסקים.
‏אבל הוא היה עשיר גם קודם, נכון?
‏המשפחה שלו.
‏אז הוא בחר בך.
‏כמו שעשירים נוהגים לעשות.
‏לא.
‏הוא לא כזה. יש לו ערכים...
‏מה בקשר לבת שלך?
‏מה היא עושה?
‏חוץ מאשר לאמן כלבים.
‏היא מצלמת טוב.
‏יש לה הרבה עוקבים ברשת.
‏מותגים משלמים לה ‏על העלאת תמונות עם המוצרים שלהם.
‏אנחנו שולחים אותה לארצות הברית.
‏בדואר?
‏מה?
‏את מדברת עליה כמו על חבילה.
‏היא מטרידה אותך?
‏היא בחרה את האוניברסיטה.
‏ומי בחר את הארץ?
‏ואת? ‏מה?
‏מה את עושה? ‏לא...
‏לא עשיתי תואר.
‏לא התמחיתי בשום דבר,
‏עבודות מחורבנות,
‏מערכות יחסים ממוצעות...
‏שום דבר לא בולט.
‏זה לא בשביל שתרגישי אשמה, אני פשוט...
‏הייתי רוצה דברים ‏שאני יכולה להתגאות בהם, אבל...
‏אין שום דבר.
‏הישגים אישיים ‏לא תמיד מופיעים בקורות החיים.
‏מומחית לכללי נימוס.
‏כמעט האמנתי.
‏אני לא יודעת איפה הגבול במצב הזה.
‏אל תדאגי.
‏הלילה, מספיק שתשטפי את הכלים.
‏לילה טוב.
‏חשבתי שנסעת עד סוף החודש.
‏זה נגמר מהר מכפי שציפיתי.
‏קורס הרסטורציה עבר היטב?
‏זה לא היה שווה את הטרחה.
‏חשבתי שיהיה קל יותר.
‏אתה יודע שאני חסרת סבלנות ‏לדברים ארוכי טווח.
‏חכי, אל תזוזי.
‏לכי.
‏נטשה!
‏היי!
‏נטשה.
‏בואי הנה, פרח יפה!
‏היי, נטשה.
‏למה היא נוהמת עליי ‏כשאני מוזג לעצמי אלכוהול?
‏היא שונאת אנשים ששותים.
‏זה משהו בינינו.
‏יפה!
‏תודה.
‏להתראות.
‏את יודעת איפה אני.
‏את מהסביבה?
‏זה לא בטוח, אם את לא מכירה את הדרך.
‏לא. לא הייתי פה שנים.
‏אז לא כדאי שתמשיכי.
‏אחרי "הסלע", היער מסוכן.
‏"הסלע"?
‏הרבה אנשים מתו שם.
‏תודה.
‏בואי הנה.
‏ארצה.
‏תישארי.
‏ארצה.
‏זהו.
‏בואי הנה.
‏הכול בסדר?
‏כן.
‏והכלב?
‏זו כלבה.
‏היא נפלה לבאר והוצאתי אותה.
‏ירדת לבאר? ‏-כן.
‏שמעתי אותה בוכה כמה ימים ולא מצאתי אותה.
‏אבל היום מצאתי. נכון, יפהפייה?
‏אבל איך ירדת לשם בעצמך?
‏עם חבלים.
‏זה לא היה מסוכן. ‏היא לא הייתה עמוקה במיוחד.
‏קחי את הצינור. תעזרי לי לשטוף אותה.
‏להחליף בגדים? אני לא לבושה בהתאם.
‏רק תפתחי את הברז ותרססי. לא תירטבי.
‏הנה, זה בסדר.
‏תישארי שם כדי שלא תירטבי.
‏קדימה.
‏אל תפחדי. זה בסדר.
‏יופי, זהו זה.
‏זהו זה.
‏פחדת, נכון, מותק?
‏חשבת שאף אחד לא ימצא אותך?
‏שתישארי לבד בבור ההוא?
‏מה, מותק?
‏יפהפייה.
‏תשטפי קצת את השיער שלי.
‏שם יש לי יותר.
‏זה התייבש.
‏אוקיי, די. מספיק.
‏בואי נגמור לשטוף אותה.
‏תחזיקי אותה.
‏תחזיקי אותה כאן.
‏בקולר שלה. זהו זה.
‏אוקיי.
‏אמרתי שאני רוצה להחליף בגדים.
‏זהירות.
‏לא בפנים.
‏בבקשה!
‏לא בפנים!
‏אמרתי, לא בפנים! את מכאיבה לי, לעזאזל!
‏בחייך, זה לא סיפור רציני.
‏חיים בכפר, אישה.
‏בואי הנה.
‏זה יהיה כך כל הזמן?
‏מה?
‏המשחקים הקטנים, לבדוק אם אעמוד בהם.
‏תירגעי. זו הייתה בדיחה.
‏זה בגלל השמלה שלך?
‏אשלם עליה, אם את רוצה. ‏-מה זאת אומרת?
‏היא יקרה, לא? השמלה שלך.
‏היא מתנה.
‏מתנה יפה.
‏מבעלך?
‏כן.
‏כמה היא עלתה?
‏לא יודעת. אני לא שואלת כמה עולות מתנות.
‏כן.
‏אבל אני בטוחה ‏שאת מחשבת כמה כסף מוציאים עלייך,
‏כדי להעריך עד כמה אוהבים אותך.
‏יפריע לך אם מישהו ייתן לך שמלה זולה.
‏בכלל לא.
‏כן.
‏היי, את.
‏איך נקרא לך?
‏מוצא חן בעינייך יולייט?
‏כמו השיר האהוב עליי.
‏מוצא חן בעינייך יולייט?
‏לא?
‏מה עם נטשה?
‏כן. נטשה.
‏נטשה. אז זהו זה. נטשה.
‏משגעת.
‏אני נוסעת לעיירה.
‏את צריכה משהו?
‏איך היא?
‏למען האמת, אנחנו לא הרבה ביחד.
‏היא נותנת לי ימים חופשיים, ‏ואני לא רואה אותה.
‏אתמול היא הביאה כלבה שמצאה ‏והכריחה אותי לרחוץ אותה.
‏היא חיה איתנו עכשיו.
‏קראנו לה נטשה.
‏אבין אם לעולם לא תסלח לי על זה.
‏כבר סלחתי לך.
‏לפני הרבה זמן.
‏מתי?
‏אני יודע כבר שנים.
‏אני מצטער.
‏לא ידעתי איך להתמודד עם זה. ‏בגלל זה לא אמרתי כלום.
‏נדבר על זה מאוחר יותר.
‏ועכשיו, תעלה לשיר ‏את הבלדה המקסימה, מאמא קס.
‏אני שמחה לראות שאת נהנית.
‏חשבתי שאת בחוץ.
‏המפתחות אצלך? ‏מה?
‏מפתחות המכונית.
‏כן, בטח. ‏אני יוצאת.
‏את נראית יפה מאוד. ‏לאן את נוסעת?
‏אל תחכי לי.
‏למה נתת לי שם איטלקי?
‏נדמה לי שבאותה תקופה ‏לאיזה שחקן נולדה בת...
‏אני לא זוכרת איך קראו לו.
‏הוא תמיד לבש חליפה והרכיב משקפיים.
‏הוא היה בסרט הזה עם מוכרת הטבק.
‏את יודעת למי אני מתכוונת?
‏כך הוא קרא לבת שלו.
‏זה אטי מדי? ‏זה אטי מדי.
‏אנבל!
‏ירדת בזמן שהקרוסלה הסתובבה? זה מסוכן.
‏תמיד חשבתי שהמתקן הזה מחורבן.
‏טוב שאהבת סרטים טובים, ‏יכולת להרוס לי את החיים.
‏שמות מפורסמים הורסים חיים של הרבה אנשים.
‏חשבתי שאת לא שותה.
‏אני לא שותה.
‏רק עכשיו, בגלל היריד.
‏את מאושרת? עם המשפחה שלך?
‏להיות פופולרית, ‏לעזור לאנשים בהתנדבות וכל זה?
‏כל כך הרבה שאלות.
‏את מכירה אותי. ‏יש לי הדבר הזה שמקשה עליי להתרכז.
‏אני לא מבינה.
‏כן.
‏בעיות קשב. דעתי מוסחת.
‏כשהייתי ילדה רק טיפסתי.
‏היית ילדה שקטה.
‏לא.
‏לא אחרי.
‏נכשלתי במקצועות.
‏ואיבדתי צעצועים בכוונה. טיפסתי על עצים...
‏גבוה ככל האפשר ונשארתי שם.
‏לא ענית לי.
‏את מאושרת?
‏בעלי ידע שאת קיימת.
‏במשך שנים.
‏וגילית את זה היום?
‏לחיי מרצ'לו מסטרויאני.
‏ארשה לך לשאול אותי שאלה. כל שאלה שאת רוצה.
‏אני מבטיחה לענות בלי להתלונן.
‏עוד מישהו יודע?
‏על מה? ‏-על הנסיעה הזאת.
‏מי, למשל?
‏לא יודעת.
‏אני הולכת לרקוד. ‏-אני מצטערת.
‏האמת היא שרציתי לדעת משהו אחר.
‏אני מצטערת.
‏בבקשה, בואי ניסע הביתה!
‏תעזבי אותי!
‏מי זו? מה היא רוצה?
‏אני לא מכירה אותה.
‏אני לא מכירה אנשים חשובים.
‏אני כבר לא רוצה לרקוד.
‏עוד?
‏קיארה? ‏-לא.
‏אני עומדת למות.
‏לא, מותק. זה רק האלכוהול.
‏אני לא רוצה למות.
‏אני לא רוצה למות. ‏את רוצה להיכנס למיטה?
‏לא.
‏חזרת?
‏זונה.
‏את מחפשת משהו?
‏אני לא רוצה להפריע לך.
‏לא, תגידי לי.
‏לפני כמה שנים בעלי ואני פגשנו גבר שגר כאן.
‏שמענו שהוא הלך לעולמו.
‏הוא גר בבית שם, אחרי היער.
‏מר מתיו?
‏כן.
‏הוא לא מת. הוא גר בפריז עם אשתו.
‏הוא נהג לבוא לבקר את הבת שלו, ‏שעדיין גרה בבית.
‏אני מכיר אותה. אני יכול לקחת אותך לשם.
‏זה בסדר. הכרתי רק את אביה.
‏תודה.
‏הכנת תה? ‏-כן.
‏איך את מרגישה?
‏טוב יותר, תודה.
‏אכלת משהו? ‏-קצת.
‏רק קצת? את בטח גוועת.
‏למה?
‏ישנת יומיים.
‏היום לא שבת? ‏-לא, היום יום ראשון.
‏יום ראשון? ‏לעזאזל.
‏יום ראשון אחר הצהריים.
‏משהו לא בסדר?
‏לא.
‏איפה את?
‏כאן.
‏תיכנסי.
‏סרט!
‏לא, רק שקופיות, מצטערת.
‏חשבתי שהן עברו מן העולם. ‏-זה נכון.
‏את רוצה לדעת למה עזבתי?
‏במשך הזמן הסתקרנתי יותר לדעת...
‏מה חשבת כשעשית את זה.
‏את זוכרת מה עשית באותו יום, לפני שעזבת?
‏לא.
‏אני זוכרת.
‏התאפרת.
‏השארת...
‏השארת את האיפור בחוץ,
‏כאילו מיהרת, על השולחן.
‏אני מבינה.
‏תעצרי לרגע.
‏תחזירי שקופית.
‏עוד אחת.
‏איך זה אפשרי?
‏כי זו אני, בהיריון איתך.
‏אבל את עומדת לידי ואת...
‏באותו גיל שאני הייתי אז.
‏איך זה אפשרי?
‏הייתה תקופה שבה עשיתי ניסיונות.
‏לא, זה נפלא.
‏זה כמו פרדוקס של מסע בזמן.
‏איך עשית את זה?
‏זו סתם גזירה-הדבקה גרועה.
‏לא.
‏לא, יש שם תובנה, פרספקטיבה.
‏רעיון, כמיהה.
‏את נזרקת. ‏-לא.
‏בת כמה היית שם?
‏לא יודעת.
‏הפנים שלך נוצרו לשער של מגזין.
‏לא, זה הרואין.
‏מה זאת אומרת? ‏-זה הרואין.
‏אבל כבר לא.
‏בזמנו. אני נקייה עכשיו.
‏זה היה שלב בגיל ההתבגרות.
‏את מתאהבת, ‏והוא מבקש ממך לעשות את זה למענו,
‏ואחר כך את לא יכולה להפסיק ו...
‏בכל אופן, די עם פרדוקס המסע בזמן.
‏אני רוצה להתנצל...
‏לא, אני לא רוצה שתתנצלי.
‏אז מה את רוצה?
‏למה אני כאן?
‏אני לא מרגישה טוב.
‏מה את מרגישה?
‏שהתצלומים קמים לתחייה.
‏אז תאפשרי להם.
‏הייתי שם.
‏אביך ואני היינו שם.
‏לא נכון.
‏היינו צריכים לשקר לכולם.
‏אף אחד לא גילה. אף פעם.
‏איך זה היה?
‏אני לא יכולה להסביר.
‏צריך לחוות את זה.
‏אני שומעת הכול. ‏אנבל.
‏מה?
‏את מקשיבה?
‏כמובן.
‏לפני כמה חודשים אמרו לי...
‏שאולי המצב שלי לא יהיה מזהיר.
‏יש שם מישהו?
‏קיארה?
‏את חולה?
‏אם את עדיין הוזה, תאכלי עוד קוביית סוכר.
‏זה מפסיק את הסוטול.
‏זו הסיבה, נכון?
‏בגלל זה אני כאן.
‏את זקוקה לי.
‏רציתי שתעזרי לי עם העיצוב.
‏מה יש לך?
‏זה סופני?
‏כדאי שתלכי לישון.
‏תמותי?
‏אני מקווה.
‏בטח די חרא להגיע לגיל 90.
‏איזה גיל לדעתך הוא סוף טוב?
‏לא יודעת.
‏תגידי מספר אחד.
‏לא יודעת. מה שבא לראש.
‏שמונים וחמש.
‏כן. שמונים וחמש.
‏את רוצה שאטפל בך?
‏את רוצה שאשאר עוד כמה ימים, כמה זמן שתרצי?
‏תגידי לי מה את רוצה שאעשה.
‏אל תהיי רכרוכית כזאת. בא לי לירוק עלייך.
‏אני מבינה שאת כועסת.
‏את לא מבינה שום דבר.
‏אישה שנוטשת ילדה בת שמונה
‏לא מבינה כלום.
‏יש לה אפס הבנה.
‏מישהי שמשאירה אותה ליד החלון, לחכות שתחזור
‏כל החיים שלה, לא מבינה שום דבר!
‏לפעמים אני משתכרת ויושבת פה שעות.
‏שעות על גבי שעות, אני עדיין כאן!
‏אני כאן מאז שהייתי בת שמונה, מטומטמת אחת!
‏אני מצטערת.
‏לעזאזל, יורד לך דם. אני מצטערת.
‏מה אני צריכה לעשות?
‏תביאי משהו לכסות את הפצע.
‏בואי הנה. בואי.
‏כשאזיז את היד,
‏תניחי את זה על הפצע ותלחצי חזק, טוב?
‏אני לא רוצה להכאיב לך.
‏עכשיו.
‏כשהדימום ייפסק, אצטרך משהו חזק לכאב.
‏את זה יש לי.
‏מה תרצי לעשות מחר?
‏אני זורעת זרעים שקניתי לפני כמה ימים.
‏פעמוניות.
‏פרחים.
‏תבואי להשקות אותם בכל סוף שבוע?
‏לא צריך לטפל הרבה באקלים כזה.
‏אני לא בקטע של פרחים.
‏הם חזקים. הם יכולים להתמודד עם אדמה קשה.
‏כדאי שתחזרי.
‏לאן?
‏לחיים שלך.
‏היית מושלמת, באמת. תודה.
‏אבל זהו זה. זה נגמר. ‏אז זו הייתה התוכנית.
‏אין שום תוכנית.
‏אז למה רצית שאבוא הנה?
‏טעיתי. אני מצטערת.
‏אני נמצאת פה כבר שבוע, ‏ועדיין לא יודעת למה.
‏אני לא יודעת מה להגיד לך.
‏זה יצא מכלל שליטה. ‏אני מצטערת. אני לא יודעת.
‏תגידי לי כבר מה את רוצה.
‏או שזה מה שרצית? לראות אותי כך?
‏יודעת שלעולם לא תסלחי לי על מה שעשיתי לך.
‏לא, סלחתי לך מזמן, באמת. אין בי טינה.
‏אז...
‏מה את רוצה שאעשה?
‏תגידי לי כבר.
‏אני רוצה שתעזבי.
‏בבקשה.
‏בבית החולים אמרו לי הכול.
‏המחלה שלך, ההתפתחות.
‏הכאב וכמה זמן נשאר לך.
‏את רואה? ‏לא היית צריכה לזרוע את הפרחים האלה.
‏מה את רוצה שאעשה?
‏אפשר לאכול ארוחת ערב.
‏מתחשק לך?
‏ברביקיו?
‏בואי.
‏אבל אני רוצה שמחר, כשאתעורר, ‏לא תהיי פה, בסדר?
‏מה את רוצה?
‏בואי, תראי.
‏אפשר להדליק פה אש.
‏יש רוח, אבל היא תתפוס.
‏זה פשוט המצב.
‏אין שום דבר אחר. זה מצב הדברים.
‏אני רק רוצה לעזור לך.
‏את בטוחה שאת רוצה לדעת מה אני רוצה ממך?
‏כמובן.
‏באמת?
‏כן.
‏אם תחליטי לא לעשות את זה, אני רוצה שתעזבי.
‏כן.
‏מה שלומך?
‏בסדר גמור.
‏למה את לבושה בבגדים קלים כל כך?
‏לא ידעתי שזה יהיה היום הקר בשנה פה.
‏האקלים והאנשים בפריז ‏לעולם לא ידעו איך להתחמם.
‏נשמע מוכר.
‏את אמרת את זה.
‏בגלל זה עזבנו, וההורים שלי שנאו אותך.
‏הם שנאו אותי לפני כן, מתיו.
‏היית מרדנית.
‏איך אומרים את זה במקום שבאת ממנו?
‏"משוגעת עם תעודות."
‏נכון.
‏"משוגעת עם תעודות."
‏ועכשיו?
‏עכשיו הפסקתי.
‏אדם כמוך לא מופיע סתם כך אחרי 35 שנה.
‏חיפשתי אותך בבית הקברות, אבל לא היית שם.
‏אני מבין.
‏שיקרו לי.
‏אומרים שזה סימן ליצירתיות.
‏לשקר?
‏לא.
‏להוסיף מזימות לחיים.
‏זה תמיד התאים לך.
‏מה?
‏מזימות.
‏הצורך לדמיין שמה שאת רוצה נמצא במקום אחר.
‏איפה?
‏בכל מקום שהוא לא כאן.
‏אדוני!
‏אתה נוטר לי טינה?
‏לא.
‏למה לא?
‏היא שינתה צורה.
‏והפכה למה?
‏לזיכרון נייח.
‏אתה תמיד ממציא ביטויים שאני לא מבינה.
‏יש זיכרונות שזזים ועוזרים לנו לחיות.
‏אחרים...
‏עומדים במקום.
‏בעלי עוצמה רבה.
‏אם אנחנו לא מצליחים להניע אותם שוב, ‏הם גוררים אותנו למטה.
‏היא ביקשה ממני...
‏אני יודע.
‏היא לא מרשה לי לעשות את זה.
‏הצעת?
‏כן.
‏אבל היא רק הזמינה אותי לארוחת ערב.
‏היא אמרה לילה טוב כאילו אפגוש אותה למחרת.
‏לא נפרדת לשלום?
‏מוטב כך.
‏מה?
‏לא להיפרד.
‏את יודעת על זה משהו.
‏לא עשיתי את זה מתוך פחדנות.
‏נכון, כי החלטת.
‏ואי אפשר היה לעצור אותך.
‏כמוה.
‏לא.
‏עזבתי כי...
‏רציתי יותר.
‏והשגת יותר?
‏כן.
‏אבל זה אף פעם לא מספיק, מתיו.
‏אף פעם.
‏זה מתיש.
‏את רואה?
‏לכולנו מגיעה מנוחה.
‏תודה. שמור לך את העודף.
‏קיארה?
‏קיארה!
‏למה את שוכבת כאן?
‏בואי נלך הביתה.
‏אני עייפה.
‏אעזור לך להיכנס למיטה. בואי.
‏לא.
‏אני עייפה.
‏מאמץ אחד אחרון.
‏את יכולה?
‏בואי. ‏אימא...
‏אימא...
‏מה, בתי?
‏אני מבינה.
‏מה?
‏הכול.
‏אני לא פוחדת.
‏אל תסתכלי עליי.